1 Vilket företrÀde hava dÄ judarna, eller vad gagn hava de av omskÀrelsen?
2 Jo, ett stort företrÀde, pÄ allt sÀtt; först och frÀmst det, att de hava blivit betrodda med Guds löftesord.
3 Ty vad betyder det, om nÄgra av dem blevo trolösa? Kan dÄ deras trolöshet göra Guds trofasthet om intet?
4 Bort det! MÄ Gud stÄ sÄsom sannfÀrdig, om ock »var mÀnniska Àr en lögnare». SÄ Àr ju skrivet: »PÄ det att du mÄ finnas rÀttfÀrdig i dina ord och fÄ rÀtt, nÀr man sÀtter sig till doms över dig.»
5 Men Àr det nu sÄ, att vÄr orÀttfÀrdighet tjÀnar till att bevisa Guds rÀttfÀrdighet, vad skola vi dÄ sÀga? Kan vÀl Gud, han som lÄter vredesdomen drabba, vara orÀttfÀrdig? (Jag talar sÄsom vore det frÄga om en mÀnniska.)
6 Bort det! Huru skulle Gud dÄ kunna döma vÀrlden?
7 Och Ä andra sidan, om Guds sannfÀrdighet genom min lögnaktighet Ànnu mer har trÀtt i dagen, honom till Àra, varför skall dÄ jag likvÀl dömas sÄsom syndare?
8 Och varför skulle vi icke »göra vad ont Àr, för att gott mÄtte komma dÀrav», sÄsom man, för att smÀda oss, pÄstÄr att vi göra, och sÄsom nÄgra föregiva att vi lÀra? -- SÄdana fÄ med rÀtta sin dom.
9 Huru Ă€r det alltsĂ„? Ăro vi dĂ„ nĂ„got förmer Ă€n de andra? Ingalunda. Redan hĂ€rförut har jag ju mĂ„st anklaga bĂ„de judar och greker för att allasammans vara under synd.
10 SÄ Àr ock skrivet: »Ingen rÀttfÀrdig finnes, icke en enda.
11 Ingen förstÄndig finnes, ingen finnes som söker Gud.
12 Nej, alla hava de avvikit, allasammans hava de blivit odugliga, ingen finnes som gör vad gott Àr, det finnes ingen enda.
13 En öppen grav Àr deras strupe, sina tungor bruka de till svek. Huggormsgift Àr inom deras lÀppar.
14 Deras mun Àr full av förbannelse och bitterhet.
15 Deras fötter Àro snara, nÀr det gÀller att utgjuta blod.
16 Förödelse och elÀnde Àr pÄ deras vÀgar,
17 och fridens vÀg kÀnna de icke.
18 Guds fruktan Àr icke för deras ögon.»
19 Nu veta vi att allt vad lagen sÀger, det talar den till dem som hava lagen, för att var mun skall bliva tillstoppad och hela vÀrlden stÄ med skuld inför Gud;
20 ty av laggÀrningar bliver intet kött rÀttfÀrdigt inför honom. Vad som kommer genom lagen Àr kÀnnedom om synden.
21 Men nu har, utan lag, en rÀttfÀrdighet frÄn Gud blivit uppenbarad, en som lagen och profeterna vittna om,
22 en rÀttfÀrdighet frÄn Gud genom tro pÄ Jesus Kristus, för alla dem som tro. Ty hÀr Àr ingen Ätskillnad.
23 Alla hava ju syndat och Àro i saknad av hÀrligheten frÄn Gud;
24 och de bliva rÀttfÀrdiggjorda utan förskyllan, av hans nÄd, genom förlossningen i Kristus Jesus,
25 honom som Gud har stÀllt fram sÄsom ett försoningsmedel genom tro, i hans blod. SÄ ville Gud -- dÄ han i sin skonsamhet hade haft fördrag med de synder som förut hade blivit begÄngna -- nu visa att han dock var rÀttfÀrdig.
26 Ja, sÄ ville han i den tid som nu Àr lÀmna beviset för att han Àr rÀttfÀrdig. HÀrigenom skulle han bÄde sjÀlv befinnas vara rÀttfÀrdig och göra den rÀttfÀrdig, som lÄter det bero pÄ tro pÄ Jesus.
27 Huru bliver det dÄ med vÄr berömmelse? Den Àr utestÀngd. Genom vilken lag? MÄnne genom en gÀrningarnas lag? Nej, genom en trons lag.
28 Vi hÄlla nÀmligen före att mÀnniskan bliver rÀttfÀrdig genom tro, utan laggÀrningar.
29 Eller Ă€r Gud allenast judarnas Gud? Ăr han icke ock hedningarnas? Jo, förvisso ocksĂ„ hedningarnas,
30 sÄ visst som Gud Àr en, han som skall göra de omskurna rÀttfÀrdiga av tro, sÄ ock de oomskurna genom tron.
31 Göra vi dÄ vad lag Àr om intet genom tron? Bort det! Vi göra tvÀrtom lag gÀllande.